Annak elégnek kell lennie a késő őszi szétverésig. Azt a száraz tésztát megfőzi a kondérban a pásztor kútvízzel, kolompért aprít belé, zsírozót hasogat belé, jó nagy marék paprikával megpirítja a tüzes lebbencslevest. Bojtár gyerek korában kezd el a lebbencsen élni, meg nem unja fehérhajú számadó gazda korára se. A lebbencsleves melegség, erő, egészség. Az Isten áldása a lebbencsleves.
Most pedig hallgassátok meg a Mátyás király esetét a lebbenccsel.
Mikor még fiatal király volt Mátyás király, felöltözött parasztnak, meg akarta ismerni a népet. Jártában, keltében elérkezett Mátyás király egy szép nagy pusztára. Ott legeltette a birkát egy öreg juhász gazda a három bojtárjával. Éppen a frühstückhöz akartak nyúlni, mikor a tűz mellé toppan rongyos szűrben egy szegény vándorló legény. Tisztességgel köszön a pásztoroknak:
- Jó reggelt kívánok kendteknek, kedves egészségükre az éjszakai nyugodalmat.
Az öreg gazda mindjárt megkérdezte:
- Nem ehetnél öcsém?
- Kétszer se kérdje gazduram - azt mondja a vándorlegény - mert egyszerre megmondhatom, hogy leszaladt a nyál a nyelvemen ennek a levesnek a jó szagára.
- Ülj le hát, te is öcsém, lakjál jól isten nevében!
Kihoztak a kunyhóból még egy kis széket, leültették a legényt a bojtárok közé, adtak a kezébe neki is egy hosszúnyelű vaskanalat. Mert ezen formán eszik a lebbencset a pásztorok, kis székeken körös körül ülve a kondért. Hát amint a vándorlegény egypárszor megmártja a vaskanalat a lebbencsben, nagyot koppint az öklére a maga kanalával az öreg számadó.
- Aztán miért kaptam én ezt gazduram?
- Mért kaptad öcsém? Hogy ne nyúlj a kondérba előre, mindig csak a többivel egyszerre!
Jól van, esznek tovább. Egyszer csak az öreg számadó még sajgatósabbat koppint a vaskanalával a vendégnek az öklére. Hűnye a boldogját, felrántja az öklét a legény a szájához, megfújkálja.
- Hát ezt meg mért kaptam gazduram?
- Ezt csak azért öcsém, tudd meg, sose nyúljál más elébe, csak magad elébe nyúlkálj a kondérba.
Akkor a vándorló legény feláll a kisszékről, lehajtja a rongyos szűrt, ott áll aranyban, gyémántban.
- Tudjátok, meg emberek én vagyok Mátyás király.
Hát a szegény pásztor mind térdre borult előtte. Most már - irgalom, kegyelem, felséges királyunk!
Mátyás király meg csak mosolygott:
- Keljetek fel jó pásztorok, nincs harag, kend meg gazduram feljön velem evvel a vaskanállal Buda várába, de aztán mind a nagyuraknak a kezére csapkodjon kend, mert az is mind előre nyúlkál a tálba, meg mind szereti a másik orra elől elkapkodni a falatot.
Így is lett, tudjuk, a lebbencs törvényeivel uralkodott azok közt a haramia nagyurak közt Mátyás király.
Kérjük, támogasd munkánkat!
Ha szeretsz minket olvasni, ha csaltunk már mosolyt az arcodra, ha segített már neked valamelyik szakértőnk, vagy ha egyszerűen Te is fontosnak tartod, amit csinálunk, kérjük, támogasd munkánkat!
Banki átutalással:
Magnet Bank 16200106-11697987
Kedvezményezett: Családi Háló Közhasznú Alapítvány
Közlemény: Média támogatás
Vagy bankkártyás fizetés Simplepay-el az alábbi gombra kattintva: